Kis házikó a falu szélén. Aprócska kert, a lemenő nap sugarai
végigpásztáznak az ablakokon, kicsit megpihennek a tuján, és az árnyékában
játszadozó gyermekeken, a bájos gyermekeit odaadással nevelő anya pedig
boldogan mosolyogva  gyengéden símogatja a fűben szaladgáló kiskutya buksi
fejét. A gereblye és a kapa a sarokban pihen, a mai délután az örömé, a
boldogságé, nem sürget már a munka hada.
Szerda este van, a gyerkőcök már békésen alusszák tündérfonálból szőtt
álmukat, a lámpás halkan zümmög még, majd az is elhallgat. Békés csend
telepszik a házra. Végre megpihennek a játékok, a képeskönyv, a kismackó,
anya is csendes somolygással szenderül el ágyában.
Az idilli képet csak a családfő töri meg. Fáradt arcát a tükörben
vizsgálgatva gondolkodik az élet miértjein, egy-egy kósza halvány
sugallattal az anyára utalva. Karikás szemei végre megcsillannak, mikor
végre döntést hoz a család életében rendkívül fontos dologgal
kapcsolatosan, óriási szikla gördül le szívéről.
Igenis hajat fog mosni. Nem hagyja magát lebeszélni, hisz mit neki
intrikák, gúnyos szavalatok, nem tántoríthatja mér semmi el tervétől.
Alapos munkát végez. Fülcimpáját csiklandozó hajzuhataga csillog a tompa
fényben. Odakint a párás levegő a nyár érzetét kelti. Az apa bátorsága
hirtelen vakmerőségbe csap át: nem fog hajat szárítani! Nem, nem, és nem!
Félre következmények, félre gúny! Akkor sem gondolom meg magam!
A hálószobába érkezve a félelem szele suhan át a szobán. A még vizes
hajcsimbókokból csöpögő cseppek az izzadt homlok látszatát keltik. Vizes
hajjal lefeküdni a borzas reggel képzetét hozza. Az apa belefárad a
gondolkodásba.
Nem bírja tovább a terhet. Drága kedvese mellé zuhan, a szeretett lány
szuszgásából merít erőt, majd nyugtalan álomba merül.
Ébredésnél már megbánt mindent. Bár megszárítottam volna! Bár ne mostam
volna meg! Drága Fodrász Te JÓ ISTEN OH! Mi lesz így velem?? Hisz Csütörtök
van!! Nincs senki aki megérthetne! Hirtelen felindulásában a fotel felé
tántorog, majd összeesik. Sírva, remegve készül a napra. Holdkórosként
ténfereg, néha sír egy kicsit. Az este közeledtével az öngyilkosságra
gondol. Így is a vesztőhely felé tart, miért kell ez a megaláztatás?
Bátorsága pillanatok alatt elszáll, gyáva elpusztítani önmagát.
Elindul. Tudja, hogy a halál vár rá, hát nem siet, Hová is rohanna, hisz
gyilkosai már régen várnak rá.
Belépve kivégzésének véres vermébe a hóhérok mindegyike gúnyos
megjegyzésével illeti , ki többel ki kevesebbel..
És elérkezi a halál pillanata...

Majd Törp tüsszent egy hatalmasat, Rebell már megint sehol, Fri egy
kormányt beépítve az arcába búgatja a motort, és hősünk abban megnyugodva,
hogy itt mindenki tökhülye, végre mégis megtalálta a helyét, csak a kezdet
volt nehéz...

chili